«Із перших днів вторгнення Росії я знала, що син піде на війну»: спогади про Героя з Волині Олександра Чирука
![«Із перших днів вторгнення Росії я знала, що син піде на війну»: спогади про Героя з Волині Олександра Чирука](https://vsn.ua/storage/news/Orxh2AsZYqwGihyAbQdAlMD2Sek2jVRHcI7op2tR.png)
У боротьбі за визволення Батьківщини від рашистської навали, виконуючи бойове завдання, ще 1 грудня на Донеччині героїчно загинув житель села Рудка-Червинська Олександр Валерійович Чирук.
Лише майже через два місяці наприкінці минулого тижня захисника зустріли у рідному селі навколішки, освітлюючи його шлях ліхтариками, свічками, - пише газета Полісся.
Поховали вірного сина України у день її Соборності, 22 січня.
«Із перших днів вторгнення Росії я знала, що Саша піде на війну. Його патріотичні почуття, загострене відчуття справедливості не дозволили б йому залишитися осторонь. І з перших днів я відчувала, що може статися будь-що», - каже мама захисника Наталія Іванівна Балик.
Вона не помилялася. Олександр, який до цього вже 5 місяців був на роботі в Німеччині, звичайно, повернувся і, навіть не заїжджаючи додому, одразу прибув до військкомату. Мама переживала, чи заїде побачитися з рідними. Адже він був дуже рішуче налаштований стати на захист України, хоч і не мав жодної військової підготовки. Та взяли хлопця не з першого його звернення. Спочатку направили у навчальний центр, згодом навчався військовій справі в Англії. У серпні Сашко повернувся і після підготовки на полігоні потрапив на передову.
![«Із перших днів вторгнення Росії я знала, що син піде на війну»: спогади про Героя з Волині Олександра Чирука](https://vsn.ua/storage/image-icons/5o6zXwzxvqSxBrfNL2cUgNocagkhyTd89KZy7dwQ.jpg)
У складі протитанкового взводу 1 механізованого батальйону 14 ОМБр солдат приступив до виконання завдань на Харківщині. Потім були передислокації, виконання завдань, а отже знову набуття навичок та знань. А був Сашко навідником станкового протитанкового гранатомета (СПГ), працював із ПТУРів.
![«Із перших днів вторгнення Росії я знала, що син піде на війну»: спогади про Героя з Волині Олександра Чирука](https://vsn.ua/storage/image-icons/ec8xkiF1jsSx1vht7dojVXmupZ7uPDrXYHSoE3W6.jpg)
Олександра цінували, бо бачили його цілеспрямованість, розуміння техніки.
«Хлопець був толковий. Крім того, що вже вмів, опановував нове. Швидко вчився працювати з планшетами, якими ми користуємося для коригування розрахунків наведення цілі. Добре керував БПЛА, тож його хотіли забрати в аеророзвідку», - розповідає командир Петро за позивним «Штіль».
«Такі на фронті особливо цінні. Серйозний, відповідальний та вмів керувати «пташками. Ми хотіли, щоб він став «нашими очима» в небі, - зауважує побратим із аеророзвідки за позивним «Лимон», який тільки почав налагоджувати співпрацю із Сашком. Артем був приємно вражений від першого знайомства: «Я зайшов до нього, а він замість того, щоб відпочивати - вчився, вдосконалював свої знання того, з чим працював».
Мама Наталія Іванівна каже, він завжди таким був: за що не брався, усе повинен був добре вміти. Так і в навчанні, і в роботі. І щирим патріотом був змалку.
![«Із перших днів вторгнення Росії я знала, що син піде на війну»: спогади про Героя з Волині Олександра Чирука](https://vsn.ua/storage/image-icons/yjShWIH7gxAjzbNuxMQt8kefQKPpc5E5m1agQYg5.jpg)
«Після закінчення 9 класів у Рудці-Червинській Сашко вступив на навчання в радіомеханічний коледж при авіаційному університеті в Києві. Провчився півтора року. І тут - Революція Гідності. З перших днів він почав ходити на майдан. Я розуміла, що це небезпечно, але не могла вмовити цього не робити. Ніякі аргументи на нього не діяли. І лише той факт, що він ще дитина (на той час мав 17 років), дозволив мені його практично силоміць забрати звідти і повернути додому. Розуміючи те, що якщо Саша залишиться в Києві, то всеодно буде ходити на майдан, я вмовила його залишити навчання в коледжі і закінчити 11 клас у Тоболівській школі», - розповідає мама.
Згодом він закінчив Камінь-Каширське ВПУ, а потім ще було навчання у Волинському інституті економіки і менеджменту, і робота за кордоном. Олександр з юних літ намагався бути мамі та молодшим сестрам Ірині і Марійці підтримкою. Підставляв їм своє чоловіче плече завжди, коли вони цього потребували. До нього прислухалися, бо був хорошим порадником – життєву мудрість переймав змалку у дідуся Івана і бабусі Надії. Тепер уся родина в розпачі, що втратила Сашка… назавжди. А він тільки починав жити, мріяти, любити…
Олександр Чирук загинув Героєм під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Ямпіль Краматорського району Донецької області. Автомобіль, яким він їхав у розвідку, підірвався на міні. Разом з ним загинули лучанин капітан Владислав Чігасов та киянин Олег.
Артем, який вижив, каже, що побратими Сашка обов’язково помстяться за їхню смерть, виженуть проклятих москалів з української землі.
«Інакшого виходу у нас нема», - додає Штіль.
Тетяна ПРИХОДЬКО
Читайте також:
- «Був у батьків єдиним сином, його тато теж пішов воювати»: спогади про Героя з Волині Романа Букало
- Для дружини і дітей він досі живий: спогади про загиблого Героя з Волині Олександра Карпіка
- «Хтось мусить захищати брата та маленьку племінничку»: спогади про Героя з Волині, який помер на війні